** RIDING THE BULLET ** made by sabian sabian@go.ro
Despre ce vorbești?
Alan, nu fi așa bățos!
Îmi spui că nu vrei să mai faci asta?
- Nu asta spuneam. -Atunci ce spui?
Drăguț.
Ce e cu fixația asta morbida la tine?
Ai talent, Alan.
Nu-mi place să te văd că-l irosești cu
imaginile astea puerile cu monștrii din filme.
De unde ai obsesia asta cu moartea?
Toți crează despre viață.
Poate n-ai băgat de seamă, mica mea umbră a morții...
dar e o nouă eră, e timpul să sărbătorim viata...
dragostea și frumusețea în lumea înconjurătoare.
De ce nu desenezi ceea ce vezi?
Aia fac.
Da, e păcat.
Viața e frumoasă, Alan.
Chestiile astea sinistre n-or să te ducă nicăieri.
Așa zicea și bunică-mea.
Un Halloween fericit și ție, prietene.
Tricky Dick, războiul tău e nașpa!
La dracu, nu plecăm!
Nu pot să cred că mă părăsești chiar de ziua mea.
Nu te părăsesc.
Doamne, ești atât de egoist în privința asta.
Îmi pare rău, Jessica, dar te iubesc. Credeam că și tu mă iubești.
Te iubesc.
Îi iubesc pe toți.
-Ai vrea tu. -N-am eu atât noroc.
Nu mai face pe Prințul Întunericului și sărută-mă.
Nu pot. Nu acum.
Cum vrei.
La mulți ani.
Da. La mulți ani mie.
Al dracu' de "La mulți ani"!
Să ți-o trag și eu!
Bună idee, Alan.
Știi, ei n-au să te aprecieze.
Arată-le cât de important ești.
Haide, Alan...
știi că e frumos aici.
Ascute-ti dinții și taie!
Asta e!
Arată-le, Alan.
Fă-o!
Taie!
Surpriză!
La mulți ani!
Ce-ar fi să ne lăsați puțin singuri?
Ce faci?
-Ești bine? -Sint bine.
Îmi pare așa de rău, Alan.
Știi cât de mult te iubesc.
La dracu!
Cred că prânzul trebuie să aștepte până după runda a doua.
Lucrul ăla a fost o prostie.
Alan, doar am glumit.
Am încercat să-ți fac o petrecere surpriză.
Cred că te-am surprins eu, în schimb.
Aiurea.
Sinuciderea e un act egoist, știi.
Încă o viață sau o moarte pare destul de neimportant...
în schema planetară a lucrurilor.
Pentru mine e o mare diferență.
Moartea nu e strălucitoare, Alan.
Cred că de fapt nu te cunosc.
Tu și încă 4 milioane de pe planeta.
Nu face pe artistul neînțeles.
Toți avem probleme și încercam să le rezolvăm.
Ești un plângăcios.
Ești cam înspăimântător, ca să spun adevărul.
Îmi pare rău.
Sunt doar într-o fază nasoală.
Zi-mi că sînt măgar.
O să mai...
faci chestia asta stupidă, crudă și egoistă vreodată?
-Nu. -Promiți?
Promit.
Acum, cine te iubește?
-Mama. -Și mai cine?
Pruncul Iisus?
Nostim. Mai cine?
-Tu? -Da?
Dar cred că vrei o dovadă, nu?
O dovadă e bună.
E un pic cam târziu, dar...
-... La mulți ani! -Mersi.
Îmi place arta manuală.
Ia să vedem ce e aici.
"Rock 'n' Roll Revival, Varsity Stadium în Toronto...
"cu John Lennon și Plastic Ono Bând."
Jessie, de unde ai luat asta?
Cum dracu te-ai tăiat când te bărbiereai în baie?
E al dracu de ciudat! Cine se râde în baie?
Doar fetele o fac în baie, omule.
-Gura, Hector. -Gura?
Arată-i poza pe care ai făcut-o. A vândut-o ziarului școlii.
-Am luat 25 de dolari pe ea. -O să-i împarți cu mine?
-E fundul meu gol în ziar. -Păi....
-Glumeam cu tine. Luminează-te. -Vezi? Ce ți-am zis?
N-are depresii când e cu tine. A fost un accident.
Vezi să nu-ți tai degetul accidental.
Hector Passmore a leșinat aici când a văzut puțin sânge în cadă.
N-am leșinat, am fost puțin amețit, atât.
Sunt un pacifist, omule. Nu suport să văd sânge.
-Spune-i lui Archie ca a fost un accident. -N-aș vrea să vorbesc despre asta acum.
Vezi?
Tâmpitule!
Pot să-ți fotografiez copcile?
Ce-ar fi să-mi aduceți mașina?
Bine, îți aducem mașina.
Alan poate ieși să se joace?
Ești bine?
Nu doar că ai aranjat aia, nu?
-Alan.... -E în regulă. N-o să-mi...
smulg copcile sau altceva.
E adevărat, nu-i așa?
Îmi pasă mult de tine.
Atunci spune-mi adevărul. O să fiu în regulă.
Încerc să evoluez aici.
Parcă ai avea un zid în jurul tău.
Ca un sînt de apă care să te apere de inamici.
Nu sînt dușmanul tău.
Îmi pare rău, Jessica.
Mă gândeam că ne facem praf...
ieșim, râdem câteva pungi de bomboane...
apoi mergem la petrecerea de Halloween de la Kappa Gamma Nu.
-De departe. -Cine vrea să meargă la Toronto?
Atâta timp cât sînt student aici, mă simt bine aici.
-Au Halloween în Canada? -Nu știu, dar au asta.
Ce-i asta?
Doar John Lennon și Plastic Ono Bând.
-Aiurea! -Nu pot să cred!
-De unde îl ai? -De la Jessica, pentru ziua mea.
Ea nu merge?
Nu.
-Poți să călătorești? Adică... -E în regulă, omule!
Ți-am zis că a fost un accident! Spune-i că ești în regulă, Alan.
Dacă cineva vrea să știe atât de mult dacă sînt bine îl scot și îl bag în Voce.
John "sînt mustața pleoștita" Lennon!
-Pot să le ating? -Nu-l lăsa, e varză!
-Și tu ești! -Da, dar mă mențin mai bine ca tine.
Rahat!
-Ai doar 2 bilete? -Dibs. Eu am mașina, eu conduc.
Eu am biletele.
O să cumpărăm al treilea bilet când ajungem acolo.
Când plecăm?
Ce-ați zice să plecăm la noapte?
Radical!
Credeți că ceilalți din Beatles vor apărea?
Intră Lennon cu "E veche, dar e bună..."
și începe cu "I Want to Hold Your Hand" sau așa ceva...
și Paul, George și Ringo intra pe scena...
și toți înnebunesc!
În ceea ce mă privește, se poate întâmpla orice azi.
Beatlesii, omule!
-Știi ce va fi ciudat? -Ce?
Când vor îmbătrâni... Cum vor arăta...
când Lennon și Hendrix și Janis...
și Jim Morrison și toți zeii rock'n roll-ului
vor fi grași și cu chelie?
Va fi o lume în care nu vreau să trăiesc.
Amin, frate.
Nu răspunde. O să fie Jessica și își va vrea biletul înapoi.
-Nu fi ridicol. N-o să-l ceară. -Ba da! Nu răspunde!
E o veste proastă, știu eu.
-Alo? -Bună, Alan. Eu sînt.
Îmi pare rău că am spus ce am spus. Te iubesc.
Hai să fugim în Toronto și să uităm de lume câteva zile.
Bine? Te rog.
Te rog, nu răspunde.
-Alo? -Alan Parker?
Eu sînt.
Sunt Janey McCurdy. Vecina mamei tale.
Bună, dna. McCurdy.
Ce e? Mama e în regulă?
A avut un atac. S-a întâmplat la restaurant.
Iisuse!
Nu vreau să-ți faci probleme. Doctorii spun că va fi bine.
-Cine e? -Gura!
Încă e la spital?
Da, sub cea mai bună îngrijire.
N-o să pleci în Toronto cu Cheech și Chong...
în timp ce mama ta zace în spital la 240 de Km. depărtare, probabil pe moarte.
Când crezi că poți veni aici, Alan? Sâmbătă?
Spune-i că ajung în noaptea asta.
-Ce? -Nu!
Nu va fi fericită să te vadă?
Mersi. Pa.
Ce e?
Mama e în spital în Lewiston. A avut un atac.
Îmi pare rău, Alan.
Cum rămâne cu Toronto?
Duceți-vă voi. Trebuie să mă asigur că mama e bine.
Uite, mama!
E o stea aurită, mama.
Ce s-a întâmplat, mama?
Oh, copile.
Ce e?
O să fie bine.
De ce plângi?
E vorba despre tatăl tău.
Un soț iubitor, un tată bun, un prieten generos...
Am rămas doar noi doi, scumpule.
Alan și Jean Parker împotriva lumii.
Nu!
-Mersi că m-ai dus. -Nici o problemă, omule.
-Încotro te duci? -Spre Lewiston.
Pot să te duc până la Hampton Center, omule.
Prea departe. Mersi.
-Vrei să te droghezi? -Nu, e în regulă.
Ești narcoman?
Nu, nu sînt.
Nu, pentru că dacă erai, ai fi spus, nu?
Ce faci în Lewiston?
Mă duc s-o văd pe mama la spital.
Rahat! E bolnavă?
Nu, își pierde vremea pe acolo împingând tărgile pentru câțiva bani.
E un fel de hobby.
A avut un atac.
Mama a murit în spital.
A avut cancer la plămâni. Slăbise rău când a murit.
Mersi că mi-ai împărtășit asta, tâmpitule. Mă simt mult mai bine acum.
Îmi pare rău.
Nu trebuie. Era o adevărată nenorocită, știi?
Ea și cu tata mă oprimau. Sieg heil, chestii d-astea.
De fapt, mama e o "Mama pentru Pace".
Mișto! Te-ai înrolat?
Nu. Sunt student. Tu?
La dracu, nu omule! Au încercat să mă târască în Vietnam.
Nu mă duc acolo! Nu mă duc să mă omoare acolo.
"Give peace a chance," nu?
În curând, toți cei peste 30 de ani vor fi sub pământ.
Atunci să vedem. Ai fost la Woodstock?
-Nu. -Mare ratare, frate.
Marijuana adevărată, baie dezbrăcați și femei goale.
Uite, ia asta.
Ce dracu a fost asta?
Ce mai călătorie. Ești în regulă, frate?
-Ce-i cu peruca? Rahat!
Hei, omule. Rahat!
-E a ta? -Asculta.
Au zis că sînt un ucigaș de copii. Nu sînt ucigaș de copii.
N-am să fac parte din mașinăria asta de război. Uită-te. Sunt unul de-ai tăi.
Nu ești unul d-ai mei, hippiot nenorocit!
-Și ești un șofer de rahat. -Ce atitudine mai e și asta?
Unde te duci, omule?
Unde e locul ăla?
Mama?
La ce dracu te holbezi?
Haide, să mergem!
Mergi, te rog!
Hei, Alan, vrei să te duc?
Ce e?
Cum a murit tata?
Într-un accident de mașină. Știi asta.
Da, știu. Dar nu știu cum s-a petrecut.
Cum s-a întâmplat?
Venea acasă într-o noapte...
de la o întâlnire din Castle Rock.
Mașina lui a rămas fără benzină...
pe Autostrada 2, știi...
în pustietate.
A plecat pe jos...
când cineva a dat peste el.
Când l-au găsit pe tatăl tău, încă mai ținea canistra în mina.
Nu știu ce m-aș fi făcut fără tine.
Ți-l amintești?
Nu prea mult.
Aș fi vrut să poți.
Semeni atât de mult cu el că mă sperii.
Du-te în Orono și fă-mă mândră, bine?
Să fi atent, Al.
În regulă, fiule. Nu mai e nimic de văzut aici.
Alo?
Ce vrei?
Cine ești?
Tata?
Te-a mințit, știi?
-Urcă-te, fiule. E frig afară. -Mersi.
Mă îndrept spre Bowdoinham.
Încearcă să prindă ceva?
Soția mea Aleka, fie-i sufletul binecuvântat, mereu zicea...
că voi sfârși cu un cuțit în spate dacă mai iau autostopiști.
Dar de câte ori văd un tânăr ca tine...
stând pe marginea drumului, mă gândesc la tinerețile mele.
Apreciez.
Încotro, fiule?
La spitalul Central Mâine din Lewiston.
-Da. -Mama a avut un atac.
Îmi pare rău să aud asta.
-Doctorii spun că va fi bine. -Da.
Un atac mi-a răpit-o pe Allie, cu 4 ani în urmă.
A început să bolborosească chestii fără sens.
După un timp, a dat colțul.
Îmi lipsește teribil.
În cursele lungi, aproape ca o văd...
stând unde stai tu acum.
La dracu!
Te-aș duce tot drumul, dar i-am promis fratelui meu, Ralph...
ca o să-l duc la căminul din Gates.
Nevastă-sa e acolo, are boala aia cu uitatul...
cum îi zice, Anderson să cam așa.
-Alzheimer. -Alzheimer, da. Ăsta-i tipul.
Totuși, cred că te pot duce tot drumul.
Nu-l lăsa. E ceva în neregulă cu el.
Nu trebuie să faci asta. Pot găsi o ocazie ușor din Gates.
Al dracu bandaj!
A dracu hernie! Scuză-mi franceza...
dar dacă te învârti prea mult în lumea asta...
după o vreme toată munca ta se duce de râpă, știi?
Se pare că cu cât trăiești mai mult...
cu atât mai mult D-zeu vrea să-ți tragă un șut în fund.
E bine că ai lăsat totul ca să o vezi pe mama ta.
E o mamă bună.
Bine, dna. Parker.
Tu trebuie să fii Al.
Alan. Tu cine ești?
El e dl. Dalrymple de la ADC.
Cred că avem tot ce trebuia să știm, dna. Parker.
-Bine. Ținem legătura. -Mersi.
-Mersi pentru cafea și fursecuri. -Cu plăcere.
-Fiule. -La revedere!
Ce e ADC?
A zis că e de la Ajutorarea Copiilor Dependenți...
dar eu cred că e de la Înspăimântătorii Mâncători de Rahat.
A trebuit să-l pup în fundul lui alb...
ca să scrie un raport bun, să putem lua 50 de dolari pe luna.
Ce?
Sîntem doar noi doi împotriva lumii, Al.
Mama?
Așa a fost și cu Allie...
nici nu-și mai știa numele...
Avea o privire în ochi de parcă ar fi zis: "Lasă-mă să ies de aici."
Asta dacă s-ar fi gândit la cuvintele alea, înțelegi?
Mama?
Nu mai putem face nimic pentru ea.
Va avea nevoie de cineva să aibă grijă de ea tot restul vieții.
Asta e treaba ta, ceea ce înseamnă să renunți la scoală, bineînțeles...
și la viață pe care ai avut-o.
Da. Știu ce înseamnă.
Uită-te la asta. Uită-te la luna aia, fiule.
Nu e remarcabilă?
Pune-ți o dorință, băiete!
Aș vrea ca mama să mă recunoască când voi intra în camera ei.
Să i se lumineze ochii și să-mi spună pe nume.
Nu m-aș juca cu dorințele, în locul tău.
Îți amintești de Monkey's Paw?
Aș vrea ca Allie să fi fost aici.
La dracu cu Ralph.
De ce să nu mergi cu mine până în Lewiston, fiule?
Mergi cu mine până acolo. Ce zici?
N-o face! Încă 40 de Km. în miros de urină...
și de mers pe contrasens până ne lovește vreun camion!
E pe moarte! Nu simți?
-Ce zici, fiule? -Nu, e în regulă.
Ai grijă de fratele tău. Are nevoie de tine la fel cum mama are nevoie de mine.
La dracu cu Ralph! La dracu cu el! Te laș chiar la ușa spitalului...
chiar dacă nu ne-am cunoscut înainte. Ce zici fiule?
Ce zici? Te duc până acolo!
Nu, e în regulă.
Mersi. O iau pe acolo. Găsesc repede o ocazie.
Da, mai bine fă așa.
Ia o ocazie din afara orașului.
Din oraș n-o să te ia nimeni.
Bine.
Ești sigur? Pasărea din mina...
Voi fi bine. Mersi.
Oricând, fiule.
Nevastă-mea Allie....
Ce-i aia?
Ce e cu tine?
Era doar un bătrân trist într-o mașină veche și tristă.
Nu era nimeni acolo cu el.
Era doar o reflexie sau așa ceva.
De ce ți-e așa de teamă?
Ți-e frică că o să iei ce avea el.
Câteodată e bine să-ți fie teamă.
Nu mi-e teamă de moarte.
Da, așa e.
Ești Prințul Întunericului!
Poftim.
Ia-ți de muncă, poponare!
Lua-te-ar dracu!
Rahat!
Uite-l!
Fătălăule.
Dă-i drumul! Du-te acasă!
Iisuse!
Nu vrei să mă vezi înainte să mor?
Desigur, mama!
Atunci de ce tot schimbi ocaziile?
Joaca e joacă și treaba e treaba!
Nu mă mai iubești?
-Uite cât de sus sîntem. -De ce am făcut asta?
-Mama, hai să plecăm. -Ce?
Vreau să plecăm.
Al, tot weekendul m-ai bătut la cap că vrei în asta.Glonț.
Știu. Acum vreau să plecăm.
Dacă m-ai făcut să aștept în frig...
-...o să te dai în drăcia aia! -M-am răzgândit. Nu pot!
Asta e! A fost pentru ultima dată!
Am terminat cu prostiile tale!
"George Staub."
A murit acum doi ani!
Da, dar s-a născut de ziua ta.
-"Distracția e distracție." -Și treaba e treaba.
Rahat!
A murit mama.
Îți oprim un loc și pentru tine!
Asta nu se întâmpla!
Ești în cimitir, în drum spre spital să-ți vezi mamă.
Mergi în mașină cu orice maniac.
Te crezi într-un film de groază, dar nu ești.
Încerci să ajungi acasă să-ți vezi mamă.
Dacă pleci de aici fără să te uiți înapoi...
o să crezi asta tot restul vieții tale.
La dracu!
Știi că nu asta se spune.
Am citit-o greșit.
Aiurea! Se spune: "distracția e distracție și treaba treaba."
-A murit mama! -Nu.
-Mersi că m-ai dus. -Nici o problemă.
-Mergi spre oraș? -Sigur că da.
Mișto. Și eu.
Poate ar fi trebuit să luăm altă mașină.
-Ce faci în oraș? -Nu-i spune!
E ceva în neregulă aici. Nu-i spune!
Fratele meu se însoară. Voi fi cavaler de onoare.
Repetiția e mâine, plus petrecerea de după.
Da?
Fratele tău se însoară. Mișto.
-Cum te cheamă? -Minte-l!
Hector. Hector Passmore.
Chiar e ceva în neregulă aici. N-o să ajungi niciodată în Lewiston.
Mama a murit. N-o să reușești să ajungi acasă.
Și ce e cu mirosul ăsta urât?
Pariez că ai înghițit destule rahaturi în școală, nu?
Ce?
Cu un nume ca asta. Hector Passmore.
Da, cred că da.
Rahat! L-am schimbat.
Încântat de cunoștință, Hector.
Mă numesc George.
George Staub.
Formaldehida! A asta miroase! Nenorocitul ăsta e mort!
Moartea călătorește repede!
Nu pot să-l las să știe că știu.
Îmi palce cântecul ăsta. Chiar îmi place, omule.
De ce n-am mai mers cu moșul ăla? De ce mă temeam?
Moartea călătorește repede.
Bășinoșule ăla n-ar fi mers mai repede de 90.
Nimic nu e că nunta.
Da. Oricine ar trebui s-o facă de două ori.
Ușurel! Nu-l lăsa să știe cine ești.
Cel puțin de două ori! Da, seamănă cu familia mea!
Și cu a mea!
-Nimic nu e ca o înmormântare, nu? -Nunta.
-Ce? -Rahat! Ai zis înmormântare.
Știe!
Doamne, ce e sub pălăria aia?
Nunta.
Ai zis "înmormântare".
Nunta.
Nunta am vrut să spun.
Mereu spunem ceea ce gândim, Hector.
Asta cred.
Eu și Sigmund Freud.
E cu tine, omule.
Știe că i-ai văzut mormântul. Știe că știi că e mort.
Te simți bine?
Da.
-Sigur? -Cred că am puțin rău de mașină.
Cred că ar trebui să mă lași să cobor.
Poate dacă iau puțin aer proaspăt, stomacul meu se va potoli.
O să treacă altcineva.
Nu te pot lăsa aici.
În pustiu? Singur?
Ar putea trece ore până să treacă cineva...
și chiar dacă ar trece, poate nu te ia.
Nici vorbă să te las aici.
Crăpă geamul puțin.
Știu că nu miroase grozav aici.
Agață o chestie de asta, dar astea nu prea merita.
Desigur...
trebuie ceva să miroasă mai tare ca să scapi de alte mirosuri.
Îmi amintește de o poveste...
cu un băiat care a cumpărat un Cadillac nou-nouț cu 750 de dolari.
Ai auzit povestea?
Cred că toți au auzit povestea.
Pustiul vroia să cumpere o mașină.
Vede un Caddy nou-nouț în fața casei tipului.
"De vânzare. "
Pustiul știa că nu-și permite un Cadillac.
Nu poate să plece fără să arunce o privire mașinii...
dar e curios, știi?
Cât o costă așa ceva?
Puștiule, e ziua ta norocoasă. Dă-mi 750 și ai plecat cu ea.
Da, corect. E amuzant ca o ușă într-un submarin.
Fără glumă, puștiule. Da banii și e a ta.
Primesc chiar și cecuri. Ai o fată cinstită.
Am auzit că era un Thunderbird.
T-Bird, Caddy, aceeași chestie.
E o poveste.
Oi avea eu 17 ani, dar nu sînt idiot.
Nimeni nu vinde o mașină cu 750.
N-o mai vreau, fiule.
Pute.
Nu poți scoate duhoarea din ea.
Am încercat totul, dar n-am reușit.
Vezi tu...
Fusesem într-o călătorie de afaceri...
Am fost plecat pentru 2-3 săptămâni...
Doamne!
Cred că era moartă de când plecasem.
Nu știu dacă a fost sinucidere sau infarct.
Era umflată toată...
și mașină plină de mirosul ăla
și tot ce vroia era s-o vândă.
Bună poveste, nu?
Cum de n-a sunat acasă?
Ce?
Fusese plecat de câteva săptămâni în călătoria de afaceri...
și nu suna acasă să vadă ce-i mai face nevasta?
Nu asta e poanta.
Adică, ce mai schimb. Asta e poanta.
Cine n-ar fi fost tentat?
Probabil să conducă mașina aia cu geamul lăsat.
E o poveste. Ficțiune.
M-am gândit la ea din cauza mirosului din mașină.
Ceea ce e un fapt.
Fi atent la insigna asta. Thrill Village.
Acolo am fost ieri.
Trebuia să vină și prietena mea, dar a sunat și a zis că e bolnavă.
Are niște crampe nasoale.
E foarte nasol...
dar care e alternativa?
Să nu facem tărăboi? Atunci aveam amândoi necazuri.
Așa că m-am dus singur.
Ai fost vreodată în Thrill Village?
Odată.
Când aveam 12 ani.
Nu te-ai dus singur, nu? Dacă aveai 12 ani, n-ai fost singur.
Nu i-ai spus asta! Se joacă cu tine!
Trebuie doar să deschizi ușa, și să sari!
Mă va prinde și mă va pune la loc lângă el.
Da, am fost cu tata.
Cu tatăl tău?
Te-ai dat în Glonț? M-am dat în aia de 4 ori!
Te-ai dat în el, Alan?
I-ai spus că te cheamă Hector!
Nu-l lăsa să știe că știi!
-Da, m-am dat. -Nu.
Nu te-ai dat în Glonț.
Adică, ai stat la rând...
dar ai fost cu maică-ta, nu cu taică-tu. Îți amintești?
Rândul era lung...
și mama ta n-a vrut să mai stea în frig.
Dar ai bătut-o la cap toată ziua.
Și când ați ajuns în față, ce s-a întâmplat, Alan?
Te-ai speriat, nu? Nu-i așa?
Da.
Când am ajuns aproape...
și când am văzut cât e de înaltă...
cum se rotea în vârf...
cum țipau când venea în jos...
M-am speriat.
Și m-a pocnit.
N-a mai vorbit cu mine până acasă.
Niciodată nu m-am dat în Glonț.
Până acum.
Am oprit să iau niște beri până acasă.
O să-i dau prietenei mele insigna asta ca o glumă...
Dar probabil știi ce se va întâmpla atunci.
De fiecare Halloween, când e lună plină și vântul e puternic...
ai putea să-l vezi pe George Staub pe Old Ridge Road...
căutând suflete. Ca al tău.
Nimic nu e ca o înmormântare, nu?
Nu așa ai zis?
Lasă-mă să cobor. Te rog!
Știi cine sînt?
Ești o fantomă.
Haide. Poți mai bine de atât.
Casper e fantoma.
Zbor eu prin aer? Poți vedea prin mine?
Sunt un fel de mesager...
ca Western Union de dincolo de mormânt.
Tipii ca mine apar când condițiile sînt propice...
pentru că ne place să ne jucam cu cei ca tine.
Pentru că ești unul de-al nostru...
un mort viu.
Chirurgul a făcut treabă bună. I-o fi plăcut de tine.
După toate, e moștenirea ta, nu?
-Ce vrei să spui? -Știi tu.
De când tatăl tău s-a sinucis.
Știi cât de mulți copii de sinucigași se sinucid?
Asta e moștenirea ta.
Tatăl meu nu s-a sinucis. A murit într-un accident de mașină.
-Așa ți-a spus ea? -Așa s-a întâmplat!
Nu, Alan.
Să-ți spun eu ce s-a întâmplat cu adevărat.
A pictat-o pe Miss Noembrie cu creierii lui.
Asta-i vrăjeală!
Vrăjeală? Știi că nu e.
Știi ce cred eu?
Cred că orice face lucrurile să meargă, îi place să se distreze.
Mereu a vrut să vadă dacă ești fericit cu ceea ce ai...
sau dacă poți spune ce e în spatele cortinei doi.
Dar totul trebuie să fie cum trebuie.
Și astă seară a fost.
Ești singur aici, având nevoie de o ocazie în noapte...
în întuneric, cu nenorocita ta de încheietură.
Și cu tatăl tău.
Maică-ta o să moară la spital.
N-o să moară!
Da, așa e. Nu încă!
Nimic din astea nu s-ar fi întâmplat dacă rămâneam în mașină cu moșul ăla, nu?
E greu de spus.
Poate că și ăla era mort.
N-avem timp să discutăm asta.
Peste 10 Km. o să vedem case din nou.
Peste câțiva Km. intrăm în Lewiston.
Ceea ce înseamnă că trebuie să te hotărăști acum.
Ce să mă hotăresc?
Cine se urca în Glonț și cine rămâne jos.
Tu și cu maică-ta.
-Ce? -Iau unul din voi cu mine, Al.
Cine va fi? Tu sau mama ta?
-Despre ce vorbești? -E timpul ca unul din voi să moară.
E alegerea ta. Tu decizi.
Nu e amuzant, omule.
Vorbesc serios.
Sunt serios precum cancerul. Trebuie să alegi.
Tu sau mama ta.
Deci, gândește-te.
Bună.
Am avut plăcinta cu piersici și ți-am oprit o bucată.
Haide.
Sîntem doar noi doi împotriva lumii, Al.
Ce spui, Al?
-Pierdere de timp. -Nu pot decide așa ceva.
-Nu e corect să mă întrebi pe mine. -Știu.
Toți spun asta.
Dar dacă nu te decizi până când ajungem la prima lumină...
Va trebui să vă iau pe amândoi.
Unde să ne iei?
Haide, e ușor.
Asta e carnea ta, Al.
Evident ca viața nu înseamnă prea mult pentru tine.
Iubești moartea, nu?
Romantismul, misterul, frumusețea întunericului.
Ce mare scofală? Mor oameni zilnic.
O grămadă de oameni.
E mare scofală.
Văd.
Ne-am schimbat puțin inimioară, băiete?
Ce-a fost asta, un strigăt de ajutor, Prinț al Întunericului?
-Nu! -La ce dracu te gândeai?
Ce e mai valoros ca viața
tot viitorul tău, acum?
Haide, dă-i mamei un șut.
Oricum deja are diabet, fumează ca un furnal.
-Oricum nu mai are plămâni. -Aiurea!
Da, toți spun la fel.
Știi, aș lua doi cu mine. Fac mai multe puncte.
Dă-i drumul, Alan, ești artist. Pictează pereții, cum am făcut eu.
Haide, Al. Ieșim din sălbăticie.
Ce spui?
E timpul să alegi.
-N-am să fac asta. -Bine. Atunci o s-o fac eu pentru tine.
Nu.
N-a fost o rugăminte, Al scumpule!
Ești aici cu un motiv.
Nu e corect. Nu mă poți face să aleg.
Eu nici n-am avut de ales.
Tu ai.
Aș profita în locul tău.
Am doar 21 de ani..
Am toată viața în față. La 48 de ani e bătrână. E bolnavă, pe bune.
Și e doar o chestiune de timp.
Maică-ta s-a spetit muncind pentru tine.
Și a luat toate slujbele alea de rahat să facă bani, ca să te dea la școală.
La dracu, ca să ai ce să mănânci!
Cine dracu ești, totuși?
Îngerul de pe umărul drept sau diavolul de pe cel sting?
Atunci, taci dracu din gura!
Cine va fi, Al? Tu sau mami? Sau amândoi?
Nu!
Vin să te ia, Barbara.
Lasă-te pe spate și bucură-te de călătorie, fiule.
De ce nu ai venit, Al? De ce m-ai lăsat să mor singura?
N-am ajuns în Toronto, omule!
Mama?
-Tu ești? -Sigur ca eu sînt!
El m-a adus aici.
Trebuie să alegi, scumpule.
Trebuie să alegi.
Nu pot, mama.
Trebuie.
Ce e în neregulă cu mâna ta?
Mi-ai jupuit pielea de pe ea, asta e în neregulă!
Nu poți fugi, Alan. Și nu poți ucide ceva ce e mort deja!
Acum nu mă mai enerva și alege!
Grăbește-te, Al. Mai repede. Uite prima casă.
Dacă ai ceva de spus, spune-mi acum!
Cum să alegi? Cum dracu să alegi?
M-am săturat de prostiile tale!
Doar noi doi împotriva lumii, Al.
Sincer, nu știu ce m-aș fi făcut fără tine.
Fă-mă mândră, bine?
La mulți ani!
Acum, Al. Acum!
Va fi maică-ta sau tu?
Acum, Al!
Ia-o pe ea! Ia-o pe mama, nu pe mine!
Vise plăcute, Al.
Încotro, fiule?
-Spre Lewiston. -Merge pentru amândoi. Haide.
Mersi.
Baftă, fiule. Sper ca mama ta să se refacă.
Mersi.
Te-ai dat în Glonț? Eu de 4 ori m-am dat.
Ești în regulă, fiule? Tremuri tot.
Sunt bine.
Mersi încă odată.
Bună, aș vrea s-o văd pe Jean Parker.
Îmi pare rău, dar orele de vizita s-au terminat la 9:00.
E mama mea. A avut un atac.
Am făcut autostopul din Orono ca s-o văd.
Putem să facem o excepție pentru apropiați, cred.
Mersi.
Să vedem, ai zis Parker?
Corect. Jean Parker.
Stai să-l sun pe Dr. Higgins.
Bine.
Va veni imediat.
Dl. Parker?
Îmi pare rău, Alan, dar mama ta a murit la 8:00.
Să vedem, ai zis Parker?
Corect. Jean Parker.
Trebuie să-l sun pe Dr. Shustek.
-Ce e? -Bună, Dr. Shustek.
Fiul lui Jean Parker e aici.
Bine.
Dr. Shustek va veni imediat.
Dl. Parker?
N-am să te mint. Maică-ta e leguma.
O rutabagă. O banană zdrobită.
A dat de dracu. Și tu l-a fel.
Să vedem. E la 487.
Sun acum să vedem dacă ein regulă dacă te duci la ea.
-E bine? -Stai o secundă.
Bună, Annie. Fiul lui Jean Parker e aici. Poate să urce s-o vadă?
Annie s-a dus să verifice. Va dura un minut.
Mersi.
E real.
Atunci de ce nu e moartă?
Bine, Annie. Înțeleg.
Așa voi face. Mersi.
Annie a zis că te poți duce sus, dar doar pentru câteva minute.
Tocmai i s-au dat medicamentele și e un pic cam adormită.
Mersi.
Dl. Parker? Grăbiți-vă, se duce.
-Se duce? -Nu, mă refeream la sedativ.
Adică v-a adormi, asta ziceam.
Doamne, ce proastă sînt. Nu, e bine...
-N-o să leșini, nu? -Nu.
Știu ce ai făcut, Al!
Alan?
Scumpule!
Nu plânge.
Nu e nevoie de asta.
Am venit imediat ce am auzit.
Dna. McCurdy m-a sunat.
I-am spus că în week end voi fi bine.
Da, la dracu cu asta.
Cum ai ajuns aici?
Cu autostopul.
Însângerat.
Ai sânge în păr.
Nu e nimic, mama. M-am lovit la cap.
Nu e bine.
Trebuie să ai grijă de tine.
Cred că ar trebui s-o lăsăm să doarmă. A avut o zi grea.
Știu.
Plec, mama.
Mă întorc mâine dimineață la prima oră.
Dormi puțin, bine?
Să dorm. Asta e tot ce fac.
Am vista că eram în parcul de distracții.
Serios?
Așteptam la rând...
la roller coaster...
care mergea în sus.
Îți amintești de el?
-Glonțul! -Glonțul, da.
Erai așa de speriat.
Am țipat la tine...
am țipat și te-am pocnit.
E în regulă, mama.
Îmi pare foarte rău.
A fost demult.
Niciodată nu te-ai dat în el.
Dl. Parker, chiar e timpul să pleci.
Ne vedem mâine.
-Te iubesc. -Și eu te iubesc.
Îmi pare rău.
Nimic nu e ca mortalitatea, ca să înveți să apreciezi viața.
Un pic de moarte te maturizează foarte repede.
Mama a ieșit din spital peste câteva zile.
A mers șchiopătat o perioadă. După o lună s-a întors la muncă.
A încercat să se lase de fumat și pentru o perioadă, a reușit.
Apoi m-am întors în vacanța de primăvară și ea era...
După asta am petrecut câțiva ani buni.
Am vizitat-o aproape în fiecare week end.
Am jucat remy și am discutat despre politica ore în șir.
Era plină de veselie, cum îi plăcea să spună.
Mama?
Apoi, într-o noapte...
n-a mai râs.
Nu voi uita niciodată și mereu voi regreta alegerea pe care am făcut-o.
Amintirea acelei nopți pe Old Ridge Road niciodată nu s-a estompat...
ci a crescut, așa cum m-am așteptat.
Îmi pare rău, mama.
Nu pot să nu mă gândesc că poate George Staub ăla...
dacă într-adevăr era George Staub...
m-a amăgit cu ceva mai mult timp...
cu încă câțiva ani.
Dar m-am bucurat că i-am avut.
Mi-au desferecat inima.
Jessica și cu mine ne-am căsătorit un an mai târziu...
dar n-a durat.
N-a fost vina nimănui.
Am încercat, dar se pare că nimic nu durează.
Beatlesii nu s-au mai reunit în Toronto în 1969.
Nu s-au mai reunit niciodată.
Viața lui John Lennon a fost luată de un maniac cu o armă...
A lui George Harrison de țigări și cancer.
Iar eu n-am avut o viață de artist.
Dar încă pictez, pentru ca asta fac.
Mi-e dor de mama și încă mă gândesc la ea mult.
Mi-e dor de timpurile alea.
De când a avut atacul în 1969 până când a murit în 1972...
lumea mea s-a schimbat pentru totdeauna.
Cred că a tuturor s-a schimbat.
Nimic nu pare să dureze...
doar Glonțul.
Glonțul e constant. Glonțul e mereu aici.
Aștepți la rând, atâta tot.
Când îți vine rândul să urci în Glonț, poate te dai în el sau poate fugi.
În ambele cazuri, e același lucru.
Distracția e distracție și treaba e treaba.
Nimeni nu trăiește veșnic, dar toți strălucit.
Vrei să te duc?
Nu, mersi. Cred că o să merg pe jos.
Ia-ți insigna și dispari de aici!
made by sabian sabian@go.ro